Родът Белопероне от семейство Акантови е представен от около 30 вида. Това оригинално цвете е родом от тропическите области на Америка. Представлява вечнозелено многогодишно храстче с тънки и гъвкави, разперени във всички посоки клонки. Отглежда се с удоволствие заради интересния си външен вид и подчертаната непретенциозност.
Листата на белоперонето са дребни, яйцевидни, покрити с лек мъх, което ги прави да изглеждат сребристо-зелени. Те изящно обсипват цялото растение. Цветовете са бели, събрани в класовидно съцветие. Покрити са с големи ярки прицветници, които всъщност създават изключителния декоративен ефект. Цветовете не са дълготрайни и бързо опадат, но прицветниците издържат много дълго. Цветът им
в началото е бледозелен, като постепенно грейва в оранжево-червено. Съцветията се образуват по краищата на клонките и приличат на големи шишарки от хмел.
Най-ценното качество на белоперонето е практически непрекъснатият цъфтеж, независимо от сезоните.
Красивото растение обича светлината, но не понася прякото слънчево огряване. Ако е поставено под преките слънчеви лъчи, листата му пожълтяват и постепенно окапват, което силно намалява декоративността му. Ако пък светлината не достига, ярката багра на прицветниците избледнява.
През пролетта, в началото на март, трябва да прежалите цъфтящото белопероне и да го подстрижете. Всички клонки се съкращават на 1/3 от дължината. Така храстчето придобива компактен вид, бързо обраства с нови клонки и цъфти още по-обилно, като се покрива с ярки увиснали съцветия. По това време се прави и първото прехвърляне в по-голям съд, като се внимава да не се повредят корените. Такова прехвърляне се прави още 2-3 пъти през лятото, защото старият съд бързо отеснява. Няколко дни след прехвърлянето може да се прави вече и подхранване, на което цветето реагира с буйно развитие. Почвата, която ще допринесе за комфорта на белоперонето, трябва да е богата – смес от градинска пръст, добре угнил оборски тор и торф. През лятото се полива обилно и редовно, а през зимата – умерено, в зависимост от бързината, с която почвата просъхва.
При нашите условия белоперонето не може да завърже семена, затова, за да го размножим, трябва да вкореним резници. Можем с успех да използваме клонките, които сме съкратили при подстрижката. Те ще пуснат коренчета 10-12 дни след като сме ги поставили във вода или във влажна пръст. Младите белоперонета зацъфтяват още през същата година.
Тайните на успеха
Светлина: Обилна, но разсеяна.
Вода: През лятото редовно и обилно поливане, през зимата умерено.
Влажност на въздуха: Няма претенции.
Подхранване: На 2 седмици през лятото.
През този период на годината се сее разсадът за основните зеленчукови култури. Някои стопани вече са заредили парниците. Преди основната култура обаче поникват плевелите. Поради това, че поникването и...
Заболеят ли доматите от жилковата некроза, не е възможно да бъдат спасени. Повечето от стопаните, които отглеждат зеленчука, са запознати с това опасно заболяване. Застрашени са най-вече ранните и сре...
Османтусът (Osmanthus) е от сем. Oleaceae. Родът включва 15 вида декоративни дървета и храсти, срещани да растат в Азия. Като саксийно растение се отглежда само един от тях - O. heterophyllus, който ...
Без тази намеса на човека краставицата ражда много, но повечето от плодовете са некачествени. С резитбата добивът не се намалява, дори е по-висок. Разбира се, за да се приложи с успех резитбата, краст...